Савет за штампу 
Комисија за жалбе
Улица Љубе Јовановића 9ц
11000 Београд

          		Одговор Политике на жалбу Марије Мирковић Синђелић

Редакција Политике као неосновану одбацује жалбу Марије Мирковић Синђелић на текст „Болница у Сокобањи спасена од отимачине”. 
Њена жалба представља школски пример клевете без
доказа, а не испуњава чак ни услове Закона о јавном информисању        као деманти информације јер не наводи конкретне примере  „неистинитих навода” и „фалсификованих чињеница” за које        оптужује нашег новинара. Дописник из Ниша Тома Тодоровић разговарао је са запосленима у болници, међу које истина не спада госпођа Марија Мирковић Синђелић, која иначе, ниједном поменута 	      у тексту па нам није јасна основа за прихватање њене жалбе. 
Госпођа Мирковић Синђелић нам саопштава да јој се не свиђа   текст у Политици, у ком се ни она, ни њене незадовољне колеге и узбуњивачи чак ни не помињу, а да јој се много више свиђа текст у  досијеу НУНС-а. Немамо ниша против што јој се нешто више свиђа а нешто уопште не свиђа али за жалбу Савету морала би да изнесе бар некакав доказ за своје тврдње.
 Колега Тодоровић је више пута известио да му је у Основном  јавном тужилаштву у Алексинцу, као и у Вишем тужилаштву у Нишу, децидно речено да су све пријаве против директорке и руководства болнице одбачене. Госпођа Мирковић Синђелић не износи ниједан  доказ ни за тезу да хапшење директорке Мобинг центра у Нису нема никакве везе са Специјалном болницом у Сокобањи. Наш новинар, међутим, располаже информацијама да то има везе са Специјалном болницом. Уосталом, званично је саопштено да је директорка        Мобинг центра због тога ухапшена, о чему је Политика такође писала. 

Можда би било добро да се госпођа Мирковић Синђелић и           колеге обрате Основном јавном тужилаштву Алексинац, извору информације који је Политика већ у два наврата пренела, а коју              госпођа Мирковић Синђелић оспорава. 
Такође није јасно како је Тома Тодоровић нанео штету угледу         особа које није ни споменуо, и то тако што је пренео информације       које је добио у болници, у суду и у тужилаштву, и које госпођа         Мирковић Синђелић оспорава аргументима типа „да је то сваком ко            има иоле памети јасно”, „небулоза над небулозама”, „не заслужује коментар”. 
Врхунац је ипак тврдња госпође Мирковић Синђелић да је то 
што је Тодоровић планину Лесковик сместио у масив планина Ртањ „најбољи доказ да је реч о новинару ком ништа не треба веровати, да              он пише лажи и клевеће поштене људе”. Жалба госпође Мирковић Синђелић представља класичан пример клевете и надамо се да је статус узбуњивача стекла на уверљивији начин од овога на који „сведочи” о нашем дописнику Томи Тодоровићу и Политици.

  

 Срдачан поздрав
         
           Никола Тркља 
              Генерални секретар листа Политика